LIVIDE
Csütörtök, október 31.
Eltűnt gyerekek
Keressük
Te vagy Lucia Klavel?
- Dohányzol? - Nem.
Tudod, amikor még iskolába jártam, volt egy igazán szemét tanárom.
Minden reggel megszagolta a leheletünket,
és akin megérezte a cigarettát, az automatikusan egy osztályzattal rosszabb jegyet kapott.
De ma már én is tanár vagyok.
Különböző színűek a szemeid.
Ilyet még nem láttam. Nagyon ritka jelenség.
- Tudod, hogy miként nevezik? - Heterochrómia. - Igen.
- Tudod, mit mondanak erről? - A szem szívárványhártyájának az elszíneződése.
Nem, nem. Nem orvosi értelemben.
A különböző színű szempár, nem egy lelket takar.
Lelkeket, amik ki és bejárhatnak ezen az úgynevezett ajtón.
Ez csak a szem szívárványhártyájának az elszíneződése, nincs jelentősége.
- Egyébként madam Wilson vagyok. - Igen, tudom.
Szólíthatsz Catherin-nek, ha akarsz.
- Nem, inkább maradnék a madam Wilson-nál. - Ahogy akarod, Klavel kisasszony.
Mivel a legtöbb páciensünk képtelen egyedül
kimenni a vécére, nem is kell mondanom,
hogy nem nyitják ki nekünk az ajtót.
Az öreg férfi, akihez most megyünk, nem igényel különösebb gondoskodást, csak injekciót.
Elég tébolyult, szívesen fecseg, de csak 15 percet maradunk.
Különben teljesen összeomlik az időbeosztásunk, és nem érjük utól magunkat.
Hozd ezt. Én már nem bírom.
André?
André, ismét itt az idő az injekcióra.
Ne, nyugodjon meg. Én vagyok az, látja?
Nem akar mindjárt korán reggel felbosszantani, ugye?
Rajta, csináljuk.
- Itt van az unokám? - Ugyan, nincs.
Hisz tudja, hogy már milyen régen volt.
Ez itt Lucia. Egy fiatal lány, aki 10 napig mellettem lesz.
- Gyakornok. - És az unokám, eljön?
- Köszönjön szépen Lucia-nak, André. - Jó napot, hölgyem.
Jó napot, mr. Marchal.
- Nem... - Nem, nem, hagyja abba ezt a cirkuszt.
- Mindig ugyanaz, utálja. - Majd én megcsinálom.
Csináltad már valaha? Ne hogy még a végén beletörd a tűt.
Nem, megtudom csinálni.
Rendben. Akkor, mutasd, hogy mit tudsz.
Minden rendben, mr. Marchal.
Nem is rossz.
Mondja meg az unokámnak, hogy jöjjön látogasson meg.
A neve Matilda.
Mondja meg neki kérem, hogy minél hamarabb látogasson meg.
Megmondjuk. Nos...
Nem mintha unatkoznánk itt André, de tovább kell mennünk.
Akkor holnap.
Akkor holnap, mr. Marchal.
Na, Maddy, ma milyen ajándékot hagyott itt nekünk?
- Nem, te itt megvársz. - Miért?
Bár igaz, hogy ma jó munkát végeztél, de ehhez a pácienshez az kevés.
- Mi van ezzel a beteggel? - Azt mondtam, hogy itt várj meg.
Nem leszek sokáig, rendben? És kérlek, kapcsold ki a rádiót, mert lemerül az akkumulátor.
Kíváncsi és türelmetlen. Ez tetszik.
Megvan mindened ami kell, ahhoz hogy vidd valamire, drágám.
Bemutathatlak benneteket? Ez itt Deborah Jessel.
Deborah Jessel egy híres tánctanár volt, nagyon szigorú tánctanár.
Magánórákra még Párizsból is jártak hozzá.
Az még azelőtt volt, hogy kómába esett. Már évek óta ilyen állapotban van.
Nyisd ki kérlek az ablakot.
Egy kis friss levegő meg nappali fény?
Biztosan jót fog tenni. A növényeknek lélegezniük kell, ugye?
- Azelőtt beszélt vele? - Az én apró-cseprő dolgaimról mesélek neki.
Legalább tudom, hogy nem vág a szavamba.
És olcsóbb, mint egy pszichiáter.
Az olvasás volt a kevesek egyike, amit Jessel megengedhetett magának. Te szeretsz olvasni?
- Igen. - Akkor válassz egyet. - Hogy?
Gyerünk, rajta. Ne gondolkozz, válassz egyet.
Én is így szoktam választani. Nem ismerem az irodalmat.
Gyerünk, fogj meg egyet. Csukd be a szemed, és vegyél el egyet.
Az csak egy molylepke volt.
Ennyi tanulás mellett nincs is időm olvasni.
Ki akarod cserélni?
- Miért kap vérátömlesztést? - Fogalmam sincs, nem vagyok orvos.
És manikűrös meg egyáltalán.
Hisz nem tart sokáig lenyírni a körmeit.
Az ő állapotában egyáltalán nem foglalkozik vele, hogy milyen nagyok a körmei.
És mit szól a családja, hogy nem végezzük rendesen a munkánkat?
A családja? Egy valakiről tudok csak, az pedig a lánya.
Születése óta néma. Sőt, már régóta halott.
Megvagyok róla győzödve.
Nem lett volna jobb számára egy nyugdíjas otthonban?
Az utolsó kívánsága az volt, hogy az otthonában haljon meg.
Ha annyi a pénzed, mint a pelyva,
tiszteletben tartják az akaratod.
Deborah Jessel hihetetlenül gazdag. Úgy hírlik tele van kincsekkel.
Milyen kincsekkel?
Gondolom pénzzel, ékszerekkel, aranyrögökkel, meg ilyenek.
A kincs értéke abban rejlik, hogy rejtély ahogy mondani szokták.
Higgy nekem. Biztos lehetsz benne, hogy kiptóbáltam az összes zárat
ebben a lyukban. De semmi.
Nincs már esély arra, hogy felébredjen a kómából?
Nincs. Vagyis, akkora esély van rá, mint hogy én megismerkedjek egy gazdag pasival,
aki jó messzire elvisz erről a kurva helyről.
Szóval, visszafordíthatatlan.
Húzd le a redőnyt.
Ha úgy hagyjuk, jöhet ellenőrzés, és mi leszünk bajban.
Átkozottak.
Utálom azokat a rohadék ellenőröket az egészségügytől.
Jó éjt, Deborah.
És nem ám rosszalkodni fog az éjszaka!
Nos, tudom, hogy nem könnyű elsajátítani ezt az átkozott szakmát,
de jó munkát végeztél, így első nap.
Köszönöm, madam Wilson.
Nincs mit, Klavel kisasszony.
- Akkor holnap. Egyidőben, ugyanez a büntetés. - Szép estét, akkor holnap.
Ciao, Lucia!
Hogy vagy?
- Nagyon hiányoztál. - Te is nekem.
Minden rendben?
William?
- Annyira gyönyörű vagy. - Hagyd abba.
Ugyan. Azért, mert bűzlök a halaktól, nem kell azt hinned, hogy...
William!
Nem mész sehova, míg ki nem rakod a halakat. Tessék.
Rendben.
- Már rakom is ki. - Jó estét, mr. Kerrien.
- Azt mondta, jó estét. - Jó estét, Lucia.
- Ne aggódj, mindjárt kész. - Tessék.
Aztán elugrunk egy sörre.
Elkell mesélned a mai napod, de valami meleg helyen.
- Hogy vagy, anya? - Jól, és te? - Remekül. - Nagyszerű.
- Szia, Lucia. - Jól vagy?
- Jól vagy, Yohan? - Helló.
Hogy vagy, Lucia? Jól?
Ezzel a bohóccal jöttél, aki tiszta halszagú,
csak azért, hogy engem felbosszants. - Pontosan, Ben.
Írd a számlámhoz azt a nevetséges 50 eurót, amit anya ad minden hónapban,
és hozz nekem két üveg sört. - Megnézzük, hogy mit tehetek.
- Egy tengerész szomját oltani nehéz dolog, haver. - Tudom.
Ne haragudj. Meséld el milyen volt az első napod.
Elment. A nővér, akire rávoltam bízva, igaz, hogy nagyszájú,
de amúgy jófej nő. - És a betegek?
- Többségük már régóta nem is beszél. - Ez úgy hangzik, mint egy rémálom.
Egyébként, emlékszel arra a nagy házra Heideland-ben, tudod,
az út mellett Carantec felé? - Ez valami vicc? Naná, hogy emlékszem.
Az anyám megtiltotta, hogy ott csavarogjak.
De Ben-nel akkor is odamentünk, egyfajta bátorság próba, tudod.
- Miért kérdezed? Voltál ott? - Talán.
- Két sör. - Már ideje volt.
- Mit fogtok csinálni utána? - Valamit, de azt nélküled.
- Hamarosan be kell fejeznem, ha anya... - Ben! Gyere ide! - Megyek.
- Nem fújhatom ki magam, még 2 másodpercre sem. - Menj, menj.
Egészségünkre.
Most komolyan, tényleg voltál ott?
- Mi van ott? - Egy öreg nő. - Más semmi?
Semmi, és az öreg a legmegfelelőbb szó. Több mint 100 éves.
Még él, de teljesen magatehetetlen.
Sajnálom, Lucia, de a történeted nem elég izgalmas.
Mert még nincs is vége.
Szóval, az öreglány kómában fekszik, állítólag nagyon gazdag.
Az ápolónő azt mondta, hogy kincseket rejteget a házában.
- Miféle kincseket? - Arról fogalma sincs.
- Még mindig kutakodik utána. - Mi lenne, ha mi találnák meg előbb?
- Kitörjük az ablakot, és kész. - Megőrültél?
- Hogy jutott ilyesmi az eszedbe? - Miről van szó?
Érzed? Egy új élet illatát?
- Vagy nem? Nem akarod? - Igen?
A tied tetszik?
Mi a baj? Miről beszéltek?
22 éves vagyok. Már majdnem olyanok a kezeim, mint az apámnak.
Szeretem a tengert, imádom.
De nem akarok beledögleni. Mint majd az apám, meg a nagyapám.
Soha nem volt választásom. Ezt nem akarom.
A szárazföldön akarok élni, veled. Örökre, messze innen.
Ben is így gondolja. Meddig akarsz még anyád szoknyájába kapaszkodni?
Nem tudom miről beszéltek. Miről van szó?
- Én léptem, szevasztok. - Lucia...
Lucia!
Mi van veled? Mindig is azt mondtad, hogy az apádnak anyagi gondjai vannak, nem?
Éjszakánként is dolgozik, amióta az anyád meghalt.
Kérlek, hagyd ki ebből az anyámat.
Olyan vagy, mint egy gyerek. Mint egy gazember, akinek semmit nem lehet mondani anélkül,
hogy utána hülye gondolotok ne támadnának a fejében.
Nemrég két hónapig börtönben voltál, igaz? Mert elloptál egy tévét,
ráadásul egy zsaru garázsából. - Hagyd a fenébe ezt a sztorit.
Az a zsaru amúgy is egy kibaszott strici volt. Te is tudod.
Menj nyugodtan, visszakell mennem dolgozni.
Különben kapok az apámtól. De kérlek, gondolkozz el rajta.
Gondold át, rendben?
Igen, kicsim. Igen, és a hétvégén találkozunk.
Le kell tennem, megjött Lucia, munkába kell mennem.
Átadom neki.
Lucia?
Lucia, megyek dolgozni.
Már "kicsimnek" szólítod?
Anya még csak nyolc hónapja halt meg.
Az anyád úgy döntött, hogy elmegy. És Janice pedig egy jó teremtés.
És most mit akarsz nekem erről a jó teremtésről mondani?
- Hogy hamarosan ideköltözik. - Mi?
Magadra hagylak, drágám. Majd holnap még beszélünk róla.
Melóba kell mennem, már így is késésben vagyok.
Halló? - Rendben, de nem csinálunk felfordulást, és csak a legszükségesebbet visszük.
Csak annyit, amennyire szükségünk van egy szép élethez. Nem fogod megbánni.
Nagyon remélem.
Mi van beszariak? Nélkülem nem meritek kirabolni az öreglányt?
Nem talált, csak a jogsid meg a kocsid érdekel minket.
- Menj. - Egyszer gyűjts már mást is a pontokon kívül.
Francba.
Inkább mehettünk volna biciklivel, mintsem ezzel ronccsal.
Legalább tudod, hogy mennyit ajándékozhatsz neki a részedből.
Egy rossz szót se a kocsimra, világos? Mindig elindul.
Happy, happy, Halloween, Silver Shamrock...
Takarodjatok, kis köcsögök!
Na, kérem. Mondtam, hogy mindig indul.
Várj, várj. Ott parkolj le.
Biztosra kell mennünk. Innen már gyalogosan megyünk. Ezt vedd fel.
- Komolyan mondod? Ez a vánkus huzatom. - Fogd be.
Várj, William, ha jól értem,
azt várod, hogy két órán keresztül, Ku-Klux-Klán módjára
lepelben mászkáljunk, ugye?
Minek ez a fejemre?
Talán halálra akarod ijeszteni az öreglányt?
"Duma, duma". Minek ez?
- Nem. - Befejezted? Azt mondtam, hogy hozd magaddal.
Menjünk.
Remélem, készen álltok egy kis sétára abban a lepelben.
Főleg arra állunk készen, hogy gazdagok legyünk.
Figyelj, a lóvéval elköltözhetünk,
és minden reggel ágyba hozhatod nekem a reggelit.
Ha az ágyban akarsz reggelizni, a konyhában kell éjszakáznod.
Már több mint fél órája bolyongunk, nem bírom.
Vizes a cipőm. Legalább tudod, hogy merre kell mennünk, Lucia?
- Ne fütyülj már, William. - Csak nyugi, itt senki nem hall minket.
Nem arról van szó. Tudod mit mondanak.
Aki Minden Szentek napján fütyül, az átkot von maga után.
Túl sok részeget hallottál a kocsmában.
Francba, mit csinál ott?
- Aki lidércfényt kerget, azért eljön a kaszás. - Tehet egy szívességet.
Francba.
Igen... Erre!
Csalódott vagyok. Ez túl egyszerű.
- Majd csak az ajtó előtt fogunk beszélni. - Ne aggódj.
Nagyon gyorsan bemegyek azon az ajtón, ha muszáj.
Egy átkozott tolvajkulcs nélkül egész éjjel itt fogunk szobrozni az ajtó előtt.
Nem teszünk semmit tönkre, különben nem megyek bele. Ezt megmondtam.
Bízd csak én rám, drága. Ne aggódj.
- Hova akarsz menni? - Ugyan, gyere már.
Beindult rendesen.
Az az érzésem, hogy nem a legjobb ötlet volt
veletek jőnni ide.
Meg nem késő elmenni sörre.
Will! Will!
Will, figyelj.
Figyelj, mondanom kell neked valami fontosat.
Lucia fizet egy kört, ha lelépünk innen.
- Ben, én neked ajándékozom az életem, ha bemegyünk. - Figyelj rám.
Ez nem vezet sehova.
Soha nem jutunk be anélkül, hogy ne törnénk be az ablakot.
- Azonkívül, azt sem tudjuk, hogy mit keressünk. - Nem tudjuk, hogy mit keresünk. Majd megtudjuk.
Szóval menjünk, gyerünk.
Erre.
Szívélyesen látlak benneteket.
És most mit akarsz csinálni?
Francba, ez már megy az idegeimre.
Gyere, drágám.
Minden rendben?
Rendben.
Ben? Hé, Ben.
Igen, megyek. Tudod, hogy amióta megtanultam járni, csakis utánad koslatok, te rohadék.
Minden rendben?
Nehéz lesz innen kijutni.
Főleg, ha a trezort is vonszoljuk magunk után.
Azon még ráérünk később gondolkodni, oké?
Mindenesetre, ha van is itt egy kibaszott trezor,
biztos nem ebben a felfordulásban. Menjünk fel.
Hé, Klavel! Mit csinálsz ott?
Mondtam, hogy bejutunk.
- És hol az öreglány? - A legfelső emeleten.
Tovább.
Nem látni semmit. Felkéne kapcsolnunk a lámpát.
Remek ötlet. Ne hívjuk rögtön a rendőrséget is?
Inkább nézz alaposan körül, minthogy baromságokat beszélj.
Will, nincs jó érzésem.
Ez meg mit jelentsen? Lemondasz a részedről?
Will, nézd. Azt hiszem, hogy ez ezüst. Elég értékes.
- Szükséged van egy teáskészletre?
Ezt komolyan gondolod? Ez egy rozsdás olló.
- Ószeres vagy? - Mit én tudom? - Mész az idegeimre.
Nézd, a kincs amit keresünk, az egy rakás arany meg ezüst.
Nagyon remélem.
Francba.
A pokolba, majdnem beszartam.
- Hogy hívják az állatok kitömését? - Taxidermia.
- Rohadék. - Taxidermia.
- Ne hagyj nyomot, megértetted? - Igen, ne haragudj.
Úgy néz ki, mint a barátnőd.
Francba, mindenhol lakat van.
Nem számít. Menjünk fel.
Mik ezek a képek?
Jessel-nek volt egy lánya. Némának született, de már hosszú évek óta halott.
Az örökség miatt biztosan nem kell nyugtalankodnunk.
Hé, gyertek ide.
Ez meg miféle disznóság?
Úgy néznek ki, mint valami babák.
Kávézgatás, életnagyságban.
Milyen gyerek játszana már ilyesmivel?
Nem semmi.
Hölgyeké az elsőbbség.
Francba.
Semmi francba. Ha ez az ajtó be van zárva, és a másik nem,
akkor annak valami oka van, nem? Lefogadom, hogy megtaláljuk azt, amit keresünk.
Remek, de nincs kulcsunk. És nem is tudjuk hol van.
Mit nem mondasz, Sherlock. - Jessel-nek van a nyakába akasztva valami kulcs.
- Hagyd ezt abba. - Az a kulcs nyitja ezt az ajtót.
- Ez azt jelenti, hogy az kell nekünk. - Az öreglány nem fog észrevenni semmit.
- Kómában van, nem? - Nem, én ebbe nem megyek bele.
Nem lesz semmi baj, csak kölcsön vesszük. Egy pillanatra.
Szép munka, drágám.
- Francba. - Mutasd, majd én megpróbálom.
Jólvan, ennek annyi. Húzzunk innen.
Csak keressük a bajt. Vissza visszük a kulcsot és lelépünk.
Fogd már be, kezdesz idegesíteni. Garantálom neked...
Francba, mit csináltál?
Most már nincs más választásunk. Átkutatjuk, gyertek.
Bassza meg.
Nincs itt semmi!
Hol rejtegeti a kibaszott pénzét?! Itt sincs semmi!
Legyetek csendben.
A picsába...
Ez meg mi a franc?
Ez egy hulla.
Azt mondanám, hogy Jessel lánya.
Ez az a nagy kincs.
Világíts oda, a földre.
- Hallgass! - Ne!
Az öreglány. Halljátok?
Nem, az lehetetlen.
Semmiség. Ezek csak a gerendák, semmi más.
Jól van menjünk. Húzzunk innen.
Gyorsan! Fel!
Segíts!
Mi az a baromság?
Be vagyunk zárva!
Eszembe jutott valami. Az ablak Jessel szobájában.
- Azon nincs rács. - Miket beszélsz, Lucia?
Tudod jól, hogy nem mehetünk vissza az emeletre. Nem hallottad?
Lehetetlen, hogy felébredt. Az az egyetlen út. Will?
Megpróbáljuk, gyertek!
Hol van? Madam Jessel?
Minél előbb elkell innen tűnnünk.
Gyere, William, az ablakhoz.
- Francba, Lucia, azt mondtad... - Esküszöm, hogy ez nem volt bezárva.
Kell valami, amivel leverjük a lakatot.
Ben?
- Ben? - Ben?
Ben?
Ben? Ben? Hol vagy már, a francba!?
Lucia!
Gyere.
Gyerünk, gyorsan.
Az ördögbe, itt nincs ajtó.
Itt nincs ajtó. A francba.
Deborah és Anna Jessel December, 1935
Azt hiszem, hogy Anna-nak hívták.
- Kit hívtak Anna-nak? - Jessel lányát.
Leszarom, hogy mi volt a neve Jessel lányának.
- Gyere, átnézzük a szobát. - Hiszen láttad, hogy nincs ott semmi.
- Se kincs, se kulcs, semmi. - Akkor maradj itt.
- Próbáld meg kinyitni az ablakot. - Ne beszélj hülyeségeket, Lucia.
Nem válunk szét, míg meg nem találjuk Ben-t. Világos?
Will, csináld azt, amit mondok.
Ophélia, megint értelmetlen dolgokat csinálsz. Hagyd el a termet, azonnal!
Hölgyeim, haza mehetnek.
Hajolás.
És most gyorsan!
Anna!
Csak azokat az embereket, akiket nem ismerünk, megértetted?
Anna!
Ne menj ki!
Ne kövesd el éjszaka ugyanezt a hibát.
William.
Lucia?
Te vagy az, Lucia?
William.
Ben?
Mit csinálsz azzal az izével a fejeden?
Mit jelentsen ez? Hol voltál?
Ben, hagyd abba!
- Hagyd abba, Ben! - Mi a baj? William!
Be vagyok zárva! William!
Hagyd abba, Ben! Hagyd abba!
William! William!
Táncolj. Gyerünk!
Rajta!
A nap és a hold nem akarnak téged, Anna.
És azok, akik lent élnek, végképp nem.
A te világod itt van én mellettem.
Gyerünk!
Még egyszer.
Még egyszer. Az erőfeszítésed a táncot kell, hogy szolgálja,
nem pedig azt, hogy megpróbálsz elszökni.
Rajta! Rajta! Gyerünk!
Húzd ki magad. Gyerünk!
Rajta, folytasd.
Mélyebbre, folytasd, folytasd.
Még egyszer. Gyerünk, mélyebbre.
Tovább, tovább, tovább.
Anna?
Anna.
Nem vagy halott.
Csak össze vagy törve.
Madam Wilson?
Mit csinál itt... Mit csinál itt?
Csak a kötelességemet.
Wilson? Mit csinálsz még itt?
Miért nem mentél haza? Úgy mint a többiek?
Miért nem mondasz semmit?
Egy másik könyvet kellett volna választanod, kedvesem.
William...
Bátran harcolt.
Anya?
Anna. Gyere vissza.
- Ember... - Táncolj, édes lányom.
Táncolj!
Ide hallgass...
Futás!
Ne kövesd el éjszaka ugyanazt a hibát.
Fordította: Pedro duplicado@centrum.sk www.horrorfreaksubs.try.hu
Ajánlom a figyelmedbe: http://talesfromtheblog.blog.hu/